Відмінності між версіями «Проект з ОІТ та ІФК: "Фізична культура у первісному суспільстві" - 12 група з використанням шаблону»
(не показані 4 проміжні версії цього учасника) | |||
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
=='''''<font color='red' size=6>Фізична культура в первісному суспільстві</font>'''''== | =='''''<font color='red' size=6>Фізична культура в первісному суспільстві</font>'''''== | ||
− | + | [[Файл:monkey-ape-strong-strength-bodybuilder.jpg|200px|thumb|left|Фізична праця зробила мавпу людиною]] | |
==Ідея проекту== | ==Ідея проекту== | ||
− | + | Ознайомитися з розвитком фізичної культури в первісному суспільстві | |
+ | |||
==Автор проекту== | ==Автор проекту== | ||
− | + | [[Користувач: Головін Володимир]] | |
== Матеріали проекту == | == Матеріали проекту == | ||
− | === | + | |
− | + | ==Вступ== | |
+ | |||
+ | Актуальність вивчення даної теми, на наш погляд, безпосередньо пов'язана з тією роллю, яку грає фізична культура, або культура тіла в житті сучасної людини. Це безпосередньо пов'язано з тим, що процес розвитку культури полягає в тому, що людина одночасно і створює, творить культуру, опредмечивая в ній власні сутнісні сили, і формує себе як суспільну істоту, освоюючи, розділяючи на розділи попередню культуру. І звести весь цей процес тільки до чисто «духовної» діяльності, ігнорувати аспекти фізичної культури, фізичного його розвитку і виховання означає не тільки обіднити сам процес, але і дати невірне тлумачення його суті. Незавершеність полеміки з проблеми структури культури відбивається і на визначенні місця фізичної культури в рамках загальної культури. Одні відносять її до духовної культури, інші – до матеріальної, треті вважають самостійним явищем, одно-порядковым з духовною і матеріальною культурою [5, с. 3]. Нам представляються неправомірними спроби віднести фізичну культуру тільки до матеріальної або тільки до духовної культури або вивести її взагалі за рамки культури. Вона не може бути віднесеною тільки до матеріальної культури, оскільки віддзеркалення матеріального буття суспільства і навіть окрему людину не є єдиною або головною її характеристикою як соціального явища. Але з цієї ж причини вона не може бути і частиною духовної культури, хоча в її сфері і знаходить своє віддзеркалення суспільна свідомість. Фізична культура – це особлива і самостійна область культури. Вона виникла і розвивалася одночасно із загальною культурою людини. Історичний підхід дозволяє виявити генетичні зв'язки фізичної культури в елемент системи культура. Предмет дослідження – процес розвитку фізичної культури в рамках первісного суспільства. Об'єкт дослідження – особливості розвитку фізичної культури. Виходячи зі всього вищесказаного, метою даної роботи є необхідність охарактеризувати процес розвитку фізичної культури впродовж первісного суспільства. Досягнення даної мети немислиме без вирішення наступних завдань: 1. Охарактеризувати теоретичні трактування розвитку фізичної культури в первісному суспільстві. 2. Описати процес розвитку фізичної культури на окремих етапах історії первісного ладу. В процесі написання даної роботи нами були використані наступні методи: 1. Аналіз джерел і використовуваної літератури. 2. Порівняльний метод. Дана робота була написана з використанням монографічної і учбової літератури. | ||
+ | |||
+ | ==Теорії виникнення фізичної культури== | ||
+ | |||
+ | Питання про виникнення і розвиток фізичної культури на першому етапі людства – один з основних в історії фізичної культури [4, с. 5]. Не випадково до нього зверталися багато учених. Існує декілька позицій при обговоренні проблеми виникнення фізичної культури: 1. В кінці XIX – початку XX в. німецький філософ Шиллер висунув теорію гри. Прихильниками його теорії були філософи Бюхер і Гросс (Німеччина), Спенсер (Англія), Летурно (Франція). Згідно цієї теорії, людина розвивалася фізично і розумово завдяки праці, а трудовий процес виник з гри. Таким чином, на думку учених, в житті суспільства «гра старше праці», а «праця є дитя гри» [Цит. по 4, с. 5]. 2. Теорія магії вперше викладена англійським ученим Рейнаком. Прихильники цієї теорії – До. Дім і В. Кербе (ФРН). Би. Жіллет (Франція) висуває, сучаснішу теорію походження фізичної культури – «фізичні вправи і ігри мають культове і животнообразное походження» [Цит. по: 4, с. 5]. 3. Теорія зайвої біологічної енергії висунута вченим Спенсером (США). Основне положення його теорії в тому, що фізична культура – це інстинкт, але, на думку інших учених, якщо це інстинкт, то суспільство не несе відповідальності за ті пороки, які воно породжує. 4. Матеріалістична, марксистсько-ленінська теорія, викладена в роботах Г.В. Плеханова, Н.І. Пономарева. Згідно їх теорії, в основі виникнення фізичної культури лежать два чинники – об'єктивний і суб'єктивний. До об'єктивного чинника відноситься те, що в процесі трудової діяльності (охота, рибальство, збирач) чоловік постійно вимушений був розвивати свої навики. Вправляючись, він удосконалював свої фізичні якості (спритність, витривалість, швидкість, силу). До суб'єктивного чинника відноситься власне свідомість людини, яка придумувала вправи для підготовки до трудової діяльності, встановлював зв'язок між попередньою підготовкою і результатами полювання, а також організовував передачу досвіду отриманих навиків, тобто виховував. Помилка прихильників перших трьох теорій, які намагалися довести, що зачатки фізичного виховання є вже на тваринному світі, полягала в тому, що вони не знаходили відмінностей між інстинктивною поведінкою тварин і свідомою діяльністю людей [4, с. 6]. Учені, що намагалися довести, що фізична культура виникла з релігійних обрядів первісних людей, також помилялися, оскільки людина почала застосовувати фізичні вправи раніше, ніж з'явилася релігія. Наукою доведено, що суспільно-історичною основою походження фізичної культури є праця. Саме про це і говорили Г.В. Плеханов і Н.І. Пономарев в своїй теорії виникнення фізичних вправ. Фізична культура виникла з потреб первісних людей в підготовці до того або іншого роду трудової діяльності. Оскільки в найранішому періоді свого становлення чоловік займався полюванням, і саме вона була серйозним фізичним випробуванням, пов'язаним з необхідністю довго бігати, метати, плавати, переносити важкі туші убитих тварин [4, с. 7]. Але ці дії ще не можна вважати фізичними вправами, оскільки вони застосовувалися з метою дії на навколишній світ, на природу ради добування їжі, одягу і інших матеріальних благ. Фізичними вправами ці дії стали лише тоді, коли людина почала свідомо використовувати їх в цілях розвитку власних фізичних якостей, виділивши з трудових дій у відносно самостійний вид діяльності. Наприклад, перед полюванням багато разів повторювати найбільш важливі мисливські дії, образно виражаючись «грати в полювання». Перетворення трудових дій на фізичні вправи дозволило ефективно впливати, з одного боку, на фізичне вдосконалення людини, а з іншої – на підвищення його працездатності. Таким чином, аналіз теорій виникнення фізичної культури дозволяє зробити ряд наступних виводів. Фізвоспітаніє в цих умовах первісного суспільства повинно виконувати функцію підготовки не тільки до трудової діяльності, але і до військової справи. З'являються зачатки військового виховання [2, с. 9]. Так, діти австралійців з ранніх років вправлялися в стрілянині з лука, метанні різних предметів, ходили разом з дорослими на полювання і рибний лов [2, с. 9]. Австралійцям широко були відомі різноманітні ігри і розваги. У вихованні практикувалися метання бумеранга, гра в м'яч однієї фратрії (сукупність декількох пологів) проти іншої. У первісних народів Америки (індійців, ескімосів і ін.) були відомі гри з киданням м'яча в мету. Біг на великі відстані, підняття тяжкості (каменів). Первісні племена Африки широко застосовували у вихованні дітей, підлітків і хлопців фехтування на палицях, боротьбу, ігри з бігом і стрибками, стрілянину з лука, вправи з розгойдуванням на ліанах з подальшими стрибками. Племена бушменів відрізнялися швидкістю бігу і великою витривалістю. Чоловічі ігри у них мали спрямованість змагання, а танці носили атлетичний характер. | ||
+ | |||
+ | |||
+ | ==Розвиток фізичної культури на окремих етапах розвитку первіснообщинного устрою== | ||
+ | |||
+ | Первіснообщинний устрій є першою соціально-економічною формацією, почало якій – поява людини розумного, кінець – встановлення рабовласницького ладу [2, с. 24]. У історії первісного суспільства виділяють три періоди: 1) раннеродовой; 2) розвинений родовий; 3) позднеродовой [4, с. 8]. Особливості родового суспільства: ведення загального господарства; чіткий розподіл праці між підлогами; епізодичне зіткнення між племенами, тобто з'являється військова організація родової общини; виникають новий вигляд трудової діяльності – землеробство, скотарство, ремесло. Виникнення фізичної культури історична наука відносить до початкового періоду розвитку первісної общини. Найранішою формою фізичного виховання були колективні ігри, що носили натуралістичний, наслідувальний характер. Вони майже повністю повторювали трудовий процес. Граючи, первісні люди вчилися полювати, наслідуючи діям мисливців. У цих іграх використовувалися предмети мисливського інвентаря і живі цілі [4, с. 8]. Шаманізм і містицизм також виникли з ігрових спроб людини усвідомити і позначити межі миру, знайти для того, що всього оточує чітку роль, зв'язати предмети і явища в єдину картину миру – і знайти способи подолання ворожого середовища [3, с. 41]. Те, що сучасній людині здалося б грою, для стародавніх людей було дуже серйозним, відповідальним дійством – ритуальні танці, ворожіння, поклоніння фетишам і підношення духам. У цій первісній грі від випадкових чинників (іскр костриці, подиху вітру, падіння кісток) залежало, жити або вмирати жертві, виходити на полювання або голодувати, починати або не починати війну. І люди відносилися до цих ігор з трепетом – тому що вони лежали в основі їх життя і були найважливішим механізмом, що регламентує її [3, с. 41]. Пізніше, у зв'язку з розподілом праці, що почався, по вікових і статевих ознаках, відбувалася подальша еволюція ігор. Вони поступово втрачали наслідувальний характер, ставали імітаційними, символічними. Ігри як і раніше імітували трудовий процес, але живі цілі замінювалися рухомими мішенями – чучелами, м'ячами зробленими з шкури тварини і набитими шерстю, а мисливський інвентар замінювався спеціальним, ігровим. Наприклад, з'явився спис з тупим наконечником замість палиці почали використовуватися ключки. На останньому ступені розвитку первісного суспільства виникли ігри, які майже повністю абстрагувалися від праці. Ті, що грали почали ділитися на команди, з'явилися спеціальні майданчики для ігор, удосконалювався ігровий інвентар. Ігри почали регламентуватися простими правилами, з'явилися спортивні судді і глядачі. Процес розвитку фізичної культури поступово привів до виділення з ігор і відособлення як самостійні фізичні вправи – біг, метання, стрибки, плавання і інші види рухів. Всі вони, так або інакше, були пов'язані з підготовкою членів общини до праці. Виникли спеціальні прийоми навчання фізичним вправам підлітків і молоді, т. е. з'явилося фізичне виховання [4, с. 9]. У родовому суспільстві фізичне виховання носило високий рівень розвитку. Етнографічні дослідження показують, що кожній народності були властиві свої форми і види вправ. У австралійців – ігри, метання бумеранга і палиці, ігри в м'яч, боротьба, танці «корроби». У індійців Америки – вправи: ходьба, біг, плавання, гонки на човнах, метання і метальні ігри, ігри з м'ячем. Ігор з м'ячем налічувалося більше десяти, проводилися вони протягом декількох днів і брало участь в них більше 100 чоловік [4, с. 9]. Також відомі індіанські танці, що носили багатофункціональний характер. У африканських племенах проходило метання в мету, фехтування палицями, біг, стрибки, метання списа на відстань і висоту, військові ігри, танці. Чоловіки грали з м'ячем. У тунгусів (евенків) можна виділити дві стадії підготовки: 1 я стадія – все чоловіче населення займалося стріляниною, бігом, угортанням від стріл, керуванням човном; 2 я – тільки для тих чоловіків, які добре були навчені військовій справі. Однією з форм фізичного виховання були ініціації – перевірки фізичної готовності членів общини. Наприклад, таким обрядом в африканських племенах було видалення хлопця в джунглі на декілька місяців. Із стародавнього періоду до нас дійшли наступні методичні прийоми навчання: наприклад, у індійців враховувалися статеві особливості, у чукчей – жінки брали участь в бігу на коротші, ніж у чоловіків, дистанції, ескімоси поступово збільшували вагу каменя і відстань при навчанні метанню, міняли розмір лука, лиж, човнів. В період розкладання родового ладу відбувається воєнізація фізичних вправ. Наприклад, кулачний бій, тренування із зброєю, змагання колісниць, стрибки через меч, списи. У цей період з'являються початкові форми установ суспільного виховання – таємні союзи і удома молоді, які існували тільки для фізичного виховання хлопців. Характерною особливістю даного періоду є також поява місць для проведення змагань по грі в м'яч, тобто перших спортивних споруд, а також двох типів шкіл – для багатих і бідних, а головною межею виховання стає його спрямованість на військово-фізичне навчання. Таким чином, в родовому суспільстві фізичне виховання мало важливе значення і було одній з функцій родової общини. Головною межею фізичного виховання можна вважати його загальність. Воно було рівним для всіх (мало лише розділення по підлозі і строго обов'язковим). Під час розкладання родового ладу і утворення класів фізичне виховання втрачає своя єдність, воєнізується, піддається дії культу, набуває станово-класових ознак і класового характеру. | ||
+ | ==Інтернет ресурси проекту== | ||
+ | |||
+ | [http://revolution.allbest.ru/sport/00089418_0.html "Фізична культура у первісному суспільстві"] | ||
+ | |||
+ | [http://revolution.allbest.ru/sport/00199824.html "Розвиток фізкультури і спорту у первісному суспільстві"] | ||
+ | |||
+ | [http://revolution.allbest.ru/sport/00086006.html "Фізичні вправи у слов'ян"] | ||
+ | |||
Посилання на створену колекцію закладок | Посилання на створену колекцію закладок | ||
− | + | ==Додаткові матеріали проекту== | |
− | + | ||
+ | 1. Бистрова А.Н., Мир культури (основи культурології): Підручник для вузов/ А.Н. Бистрова. Новосибірськ: ЮКЕА, 2002. 712 с. | ||
+ | |||
+ | 2. Грігоревіч В.В., Загальна історія фізичної культури: Учебник/ В.В. Грігоревіч. М.: Радянський спорт, 2008. 228 с. | ||
+ | |||
+ | 3. Голощапов Б.Р., Історія фізичної культури і спорту: Навчальний посібник. М.: Видавничий центр ВЛАДОС, 2005. 312 с. | ||
+ | |||
+ | 4. Пельменьев В.К., Конева Е.В., історія фізичної культури: Учбове пособие/ В.К. Пельменев, Е. У, Конева. Калінінград: Видавничий центр ВЛАДОС, 2005. 312 с. | ||
+ | |||
+ | 5. Фізична культура: Підручник для вузів. М.: Видавництво асоціації будівельних вузів, 2000. 432 с. | ||
==Результати проекту== | ==Результати проекту== | ||
− | + | Таким чином, підводячи підсумок всьому вищесказаному, необхідно зробити ряд наступних виводів. Поява перших примітивних ігор і фізичних вправ за даними археологічної і етнографічної наук відноситься до раннього періоду первісного суспільства. Якщо говорити конкретніше про час становлення «людини розумного» і його фізичного типу, близького до сучасної людини, то мова може йти про 40–30 тисяч років. До цього часу відноситься виділення ігор і фізичних вправ в самостійний вид людської діяльності. Одні пояснювали походження ігор і фізичних вправ з культових і біологічних позицій. Деякі з них заперечували зв'язок між трудовою діяльністю первісних людей і фізичним вихованням підростаючого покоління. В кінці XIX – початку XX в. деякі учені – Бюхер і Гросс (Німеччина), Спенсер (Англія), Летурно (Франція) – стверджували, що трудові процеси виникли з ігор тварин, не роблячи при цьому відмінностей між грою тварини і грою людини. Вони говорили, що людина, так само, як і тварина, грає тому, що у нього є надмір сил. На їх думку, в житті суспільства «гра старше праці», а «праця є дитя гри». Інші учені розглядали походження і первинний розвиток физвоспитания з трудових позицій. Саме у процесі і в результаті праці і, в першу чергу, полювання чоловік набував необхідних навиків і умінь в бігу, стрибках, метаннях, лазінні, розвивав в собі фізичну силу, витривалість, спритність, кмітливість. «Гра є дитя праці», а не навпаки, як це затверджували деякі учені. Трудова діяльність людини, на їх думку, складала об'єктивну передумову виникнення фізичного виховання в суспільстві. Важливу роль в цьому питанні грала також свідомість стародавньої людини, його духовний світ. Охота і інші життєво важливі заняття вимагали уважного, свідомого до себе відношення, а також певного рівня розвитку цілого ряду умінь і навиків. З виникненням релігійних вірувань елементи фізичних вправ зв'язувалися з релігійними обрядами. Так з'явилися культові танці, танці, ігри. Проте виникнення фізичних вправ, ігор, танцювальних рухів як дій, похідних від праці, відноситься до дорелигиозному періоду людської історії. Істотне значення в походженні тих або інших видів фізичних вправ і ігор мають географічне середовище і кліматичні умови, в яких жили первісні люди. У народів Півночі з якнайдавніших часів в праці і побуті застосовувалися лижі. Племена, що мешкали по берегах водоймищ, широко практикували плавання, веслування, а в зимовий час пересування по льоду на кістяних ковзанах, виготовлених з довгих трубчастих кісток тварин. Кочові племена, що жили в степових районах, з ранніх років привчали дітей до верхової їзди. В процесі вдосконалення знарядь праці і зброї, під впливом нових форм господарювання і у міру розвитку свідомості первісних людей з'являлися нові фізичні вправи і ігри. У допологовому товаристві гри і фізичні вправи майже цілком відтворювали елементарні трудові рухи. У міру розвитку первісного суспільства виникає родова община. Це нова форма громадської організації первісних людей. Розвиток продуктивних сил і розширення трудового досвіду привів до ускладнення виховання взагалі і фізичного виховання зокрема. Фізвиховання в цих умовах виконує функцію підготовки не тільки до трудової діяльності, але і до військової справи. З'являються зачатки військового виховання. Так, діти австралійців з ранніх років вправлялися в стрілянині з лука, метанні різних предметів, ходили разом з дорослими на полювання і рибний лов. Австралійцям широко були відомі різноманітні ігри і розваги. У вихованні практикувалися метання бумеранга, гра в м'яч однієї фратрії (сукупність декількох пологів) проти іншої. У первісних народів Америки (індійців, ескімосів і ін.) були відомі гри з киданням м'яча в мету. Біг на великі відстані, підняття тяжкості (каменів). Первісні племена Африки широко застосовували у вихованні дітей, підлітків і хлопців фехтування на палицях, боротьбу, ігри з бігом і стрибками, стрілянину з лука, вправи з розгойдуванням на ліанах з подальшими стрибками. Племена бушменів відрізнялися швидкістю бігу і великою витривалістю. Чоловічі ігри у них мали спрямованість змагання, а танці носили атлетичний характер. |
Поточна версія на 04:50, 25 листопада 2010
Зміст
- 1 Фізична культура в первісному суспільстві
- 2 Ідея проекту
- 3 Автор проекту
- 4 Матеріали проекту
- 5 Вступ
- 6 Теорії виникнення фізичної культури
- 7 Розвиток фізичної культури на окремих етапах розвитку первіснообщинного устрою
- 8 Інтернет ресурси проекту
- 9 Додаткові матеріали проекту
- 10 Результати проекту
Фізична культура в первісному суспільстві
Ідея проекту
Ознайомитися з розвитком фізичної культури в первісному суспільстві
Автор проекту
Матеріали проекту
Вступ
Актуальність вивчення даної теми, на наш погляд, безпосередньо пов'язана з тією роллю, яку грає фізична культура, або культура тіла в житті сучасної людини. Це безпосередньо пов'язано з тим, що процес розвитку культури полягає в тому, що людина одночасно і створює, творить культуру, опредмечивая в ній власні сутнісні сили, і формує себе як суспільну істоту, освоюючи, розділяючи на розділи попередню культуру. І звести весь цей процес тільки до чисто «духовної» діяльності, ігнорувати аспекти фізичної культури, фізичного його розвитку і виховання означає не тільки обіднити сам процес, але і дати невірне тлумачення його суті. Незавершеність полеміки з проблеми структури культури відбивається і на визначенні місця фізичної культури в рамках загальної культури. Одні відносять її до духовної культури, інші – до матеріальної, треті вважають самостійним явищем, одно-порядковым з духовною і матеріальною культурою [5, с. 3]. Нам представляються неправомірними спроби віднести фізичну культуру тільки до матеріальної або тільки до духовної культури або вивести її взагалі за рамки культури. Вона не може бути віднесеною тільки до матеріальної культури, оскільки віддзеркалення матеріального буття суспільства і навіть окрему людину не є єдиною або головною її характеристикою як соціального явища. Але з цієї ж причини вона не може бути і частиною духовної культури, хоча в її сфері і знаходить своє віддзеркалення суспільна свідомість. Фізична культура – це особлива і самостійна область культури. Вона виникла і розвивалася одночасно із загальною культурою людини. Історичний підхід дозволяє виявити генетичні зв'язки фізичної культури в елемент системи культура. Предмет дослідження – процес розвитку фізичної культури в рамках первісного суспільства. Об'єкт дослідження – особливості розвитку фізичної культури. Виходячи зі всього вищесказаного, метою даної роботи є необхідність охарактеризувати процес розвитку фізичної культури впродовж первісного суспільства. Досягнення даної мети немислиме без вирішення наступних завдань: 1. Охарактеризувати теоретичні трактування розвитку фізичної культури в первісному суспільстві. 2. Описати процес розвитку фізичної культури на окремих етапах історії первісного ладу. В процесі написання даної роботи нами були використані наступні методи: 1. Аналіз джерел і використовуваної літератури. 2. Порівняльний метод. Дана робота була написана з використанням монографічної і учбової літератури.
Теорії виникнення фізичної культури
Питання про виникнення і розвиток фізичної культури на першому етапі людства – один з основних в історії фізичної культури [4, с. 5]. Не випадково до нього зверталися багато учених. Існує декілька позицій при обговоренні проблеми виникнення фізичної культури: 1. В кінці XIX – початку XX в. німецький філософ Шиллер висунув теорію гри. Прихильниками його теорії були філософи Бюхер і Гросс (Німеччина), Спенсер (Англія), Летурно (Франція). Згідно цієї теорії, людина розвивалася фізично і розумово завдяки праці, а трудовий процес виник з гри. Таким чином, на думку учених, в житті суспільства «гра старше праці», а «праця є дитя гри» [Цит. по 4, с. 5]. 2. Теорія магії вперше викладена англійським ученим Рейнаком. Прихильники цієї теорії – До. Дім і В. Кербе (ФРН). Би. Жіллет (Франція) висуває, сучаснішу теорію походження фізичної культури – «фізичні вправи і ігри мають культове і животнообразное походження» [Цит. по: 4, с. 5]. 3. Теорія зайвої біологічної енергії висунута вченим Спенсером (США). Основне положення його теорії в тому, що фізична культура – це інстинкт, але, на думку інших учених, якщо це інстинкт, то суспільство не несе відповідальності за ті пороки, які воно породжує. 4. Матеріалістична, марксистсько-ленінська теорія, викладена в роботах Г.В. Плеханова, Н.І. Пономарева. Згідно їх теорії, в основі виникнення фізичної культури лежать два чинники – об'єктивний і суб'єктивний. До об'єктивного чинника відноситься те, що в процесі трудової діяльності (охота, рибальство, збирач) чоловік постійно вимушений був розвивати свої навики. Вправляючись, він удосконалював свої фізичні якості (спритність, витривалість, швидкість, силу). До суб'єктивного чинника відноситься власне свідомість людини, яка придумувала вправи для підготовки до трудової діяльності, встановлював зв'язок між попередньою підготовкою і результатами полювання, а також організовував передачу досвіду отриманих навиків, тобто виховував. Помилка прихильників перших трьох теорій, які намагалися довести, що зачатки фізичного виховання є вже на тваринному світі, полягала в тому, що вони не знаходили відмінностей між інстинктивною поведінкою тварин і свідомою діяльністю людей [4, с. 6]. Учені, що намагалися довести, що фізична культура виникла з релігійних обрядів первісних людей, також помилялися, оскільки людина почала застосовувати фізичні вправи раніше, ніж з'явилася релігія. Наукою доведено, що суспільно-історичною основою походження фізичної культури є праця. Саме про це і говорили Г.В. Плеханов і Н.І. Пономарев в своїй теорії виникнення фізичних вправ. Фізична культура виникла з потреб первісних людей в підготовці до того або іншого роду трудової діяльності. Оскільки в найранішому періоді свого становлення чоловік займався полюванням, і саме вона була серйозним фізичним випробуванням, пов'язаним з необхідністю довго бігати, метати, плавати, переносити важкі туші убитих тварин [4, с. 7]. Але ці дії ще не можна вважати фізичними вправами, оскільки вони застосовувалися з метою дії на навколишній світ, на природу ради добування їжі, одягу і інших матеріальних благ. Фізичними вправами ці дії стали лише тоді, коли людина почала свідомо використовувати їх в цілях розвитку власних фізичних якостей, виділивши з трудових дій у відносно самостійний вид діяльності. Наприклад, перед полюванням багато разів повторювати найбільш важливі мисливські дії, образно виражаючись «грати в полювання». Перетворення трудових дій на фізичні вправи дозволило ефективно впливати, з одного боку, на фізичне вдосконалення людини, а з іншої – на підвищення його працездатності. Таким чином, аналіз теорій виникнення фізичної культури дозволяє зробити ряд наступних виводів. Фізвоспітаніє в цих умовах первісного суспільства повинно виконувати функцію підготовки не тільки до трудової діяльності, але і до військової справи. З'являються зачатки військового виховання [2, с. 9]. Так, діти австралійців з ранніх років вправлялися в стрілянині з лука, метанні різних предметів, ходили разом з дорослими на полювання і рибний лов [2, с. 9]. Австралійцям широко були відомі різноманітні ігри і розваги. У вихованні практикувалися метання бумеранга, гра в м'яч однієї фратрії (сукупність декількох пологів) проти іншої. У первісних народів Америки (індійців, ескімосів і ін.) були відомі гри з киданням м'яча в мету. Біг на великі відстані, підняття тяжкості (каменів). Первісні племена Африки широко застосовували у вихованні дітей, підлітків і хлопців фехтування на палицях, боротьбу, ігри з бігом і стрибками, стрілянину з лука, вправи з розгойдуванням на ліанах з подальшими стрибками. Племена бушменів відрізнялися швидкістю бігу і великою витривалістю. Чоловічі ігри у них мали спрямованість змагання, а танці носили атлетичний характер.
Розвиток фізичної культури на окремих етапах розвитку первіснообщинного устрою
Первіснообщинний устрій є першою соціально-економічною формацією, почало якій – поява людини розумного, кінець – встановлення рабовласницького ладу [2, с. 24]. У історії первісного суспільства виділяють три періоди: 1) раннеродовой; 2) розвинений родовий; 3) позднеродовой [4, с. 8]. Особливості родового суспільства: ведення загального господарства; чіткий розподіл праці між підлогами; епізодичне зіткнення між племенами, тобто з'являється військова організація родової общини; виникають новий вигляд трудової діяльності – землеробство, скотарство, ремесло. Виникнення фізичної культури історична наука відносить до початкового періоду розвитку первісної общини. Найранішою формою фізичного виховання були колективні ігри, що носили натуралістичний, наслідувальний характер. Вони майже повністю повторювали трудовий процес. Граючи, первісні люди вчилися полювати, наслідуючи діям мисливців. У цих іграх використовувалися предмети мисливського інвентаря і живі цілі [4, с. 8]. Шаманізм і містицизм також виникли з ігрових спроб людини усвідомити і позначити межі миру, знайти для того, що всього оточує чітку роль, зв'язати предмети і явища в єдину картину миру – і знайти способи подолання ворожого середовища [3, с. 41]. Те, що сучасній людині здалося б грою, для стародавніх людей було дуже серйозним, відповідальним дійством – ритуальні танці, ворожіння, поклоніння фетишам і підношення духам. У цій первісній грі від випадкових чинників (іскр костриці, подиху вітру, падіння кісток) залежало, жити або вмирати жертві, виходити на полювання або голодувати, починати або не починати війну. І люди відносилися до цих ігор з трепетом – тому що вони лежали в основі їх життя і були найважливішим механізмом, що регламентує її [3, с. 41]. Пізніше, у зв'язку з розподілом праці, що почався, по вікових і статевих ознаках, відбувалася подальша еволюція ігор. Вони поступово втрачали наслідувальний характер, ставали імітаційними, символічними. Ігри як і раніше імітували трудовий процес, але живі цілі замінювалися рухомими мішенями – чучелами, м'ячами зробленими з шкури тварини і набитими шерстю, а мисливський інвентар замінювався спеціальним, ігровим. Наприклад, з'явився спис з тупим наконечником замість палиці почали використовуватися ключки. На останньому ступені розвитку первісного суспільства виникли ігри, які майже повністю абстрагувалися від праці. Ті, що грали почали ділитися на команди, з'явилися спеціальні майданчики для ігор, удосконалювався ігровий інвентар. Ігри почали регламентуватися простими правилами, з'явилися спортивні судді і глядачі. Процес розвитку фізичної культури поступово привів до виділення з ігор і відособлення як самостійні фізичні вправи – біг, метання, стрибки, плавання і інші види рухів. Всі вони, так або інакше, були пов'язані з підготовкою членів общини до праці. Виникли спеціальні прийоми навчання фізичним вправам підлітків і молоді, т. е. з'явилося фізичне виховання [4, с. 9]. У родовому суспільстві фізичне виховання носило високий рівень розвитку. Етнографічні дослідження показують, що кожній народності були властиві свої форми і види вправ. У австралійців – ігри, метання бумеранга і палиці, ігри в м'яч, боротьба, танці «корроби». У індійців Америки – вправи: ходьба, біг, плавання, гонки на човнах, метання і метальні ігри, ігри з м'ячем. Ігор з м'ячем налічувалося більше десяти, проводилися вони протягом декількох днів і брало участь в них більше 100 чоловік [4, с. 9]. Також відомі індіанські танці, що носили багатофункціональний характер. У африканських племенах проходило метання в мету, фехтування палицями, біг, стрибки, метання списа на відстань і висоту, військові ігри, танці. Чоловіки грали з м'ячем. У тунгусів (евенків) можна виділити дві стадії підготовки: 1 я стадія – все чоловіче населення займалося стріляниною, бігом, угортанням від стріл, керуванням човном; 2 я – тільки для тих чоловіків, які добре були навчені військовій справі. Однією з форм фізичного виховання були ініціації – перевірки фізичної готовності членів общини. Наприклад, таким обрядом в африканських племенах було видалення хлопця в джунглі на декілька місяців. Із стародавнього періоду до нас дійшли наступні методичні прийоми навчання: наприклад, у індійців враховувалися статеві особливості, у чукчей – жінки брали участь в бігу на коротші, ніж у чоловіків, дистанції, ескімоси поступово збільшували вагу каменя і відстань при навчанні метанню, міняли розмір лука, лиж, човнів. В період розкладання родового ладу відбувається воєнізація фізичних вправ. Наприклад, кулачний бій, тренування із зброєю, змагання колісниць, стрибки через меч, списи. У цей період з'являються початкові форми установ суспільного виховання – таємні союзи і удома молоді, які існували тільки для фізичного виховання хлопців. Характерною особливістю даного періоду є також поява місць для проведення змагань по грі в м'яч, тобто перших спортивних споруд, а також двох типів шкіл – для багатих і бідних, а головною межею виховання стає його спрямованість на військово-фізичне навчання. Таким чином, в родовому суспільстві фізичне виховання мало важливе значення і було одній з функцій родової общини. Головною межею фізичного виховання можна вважати його загальність. Воно було рівним для всіх (мало лише розділення по підлозі і строго обов'язковим). Під час розкладання родового ладу і утворення класів фізичне виховання втрачає своя єдність, воєнізується, піддається дії культу, набуває станово-класових ознак і класового характеру.
Інтернет ресурси проекту
"Фізична культура у первісному суспільстві"
"Розвиток фізкультури і спорту у первісному суспільстві"
Посилання на створену колекцію закладок
Додаткові матеріали проекту
1. Бистрова А.Н., Мир культури (основи культурології): Підручник для вузов/ А.Н. Бистрова. Новосибірськ: ЮКЕА, 2002. 712 с.
2. Грігоревіч В.В., Загальна історія фізичної культури: Учебник/ В.В. Грігоревіч. М.: Радянський спорт, 2008. 228 с.
3. Голощапов Б.Р., Історія фізичної культури і спорту: Навчальний посібник. М.: Видавничий центр ВЛАДОС, 2005. 312 с.
4. Пельменьев В.К., Конева Е.В., історія фізичної культури: Учбове пособие/ В.К. Пельменев, Е. У, Конева. Калінінград: Видавничий центр ВЛАДОС, 2005. 312 с.
5. Фізична культура: Підручник для вузів. М.: Видавництво асоціації будівельних вузів, 2000. 432 с.
Результати проекту
Таким чином, підводячи підсумок всьому вищесказаному, необхідно зробити ряд наступних виводів. Поява перших примітивних ігор і фізичних вправ за даними археологічної і етнографічної наук відноситься до раннього періоду первісного суспільства. Якщо говорити конкретніше про час становлення «людини розумного» і його фізичного типу, близького до сучасної людини, то мова може йти про 40–30 тисяч років. До цього часу відноситься виділення ігор і фізичних вправ в самостійний вид людської діяльності. Одні пояснювали походження ігор і фізичних вправ з культових і біологічних позицій. Деякі з них заперечували зв'язок між трудовою діяльністю первісних людей і фізичним вихованням підростаючого покоління. В кінці XIX – початку XX в. деякі учені – Бюхер і Гросс (Німеччина), Спенсер (Англія), Летурно (Франція) – стверджували, що трудові процеси виникли з ігор тварин, не роблячи при цьому відмінностей між грою тварини і грою людини. Вони говорили, що людина, так само, як і тварина, грає тому, що у нього є надмір сил. На їх думку, в житті суспільства «гра старше праці», а «праця є дитя гри». Інші учені розглядали походження і первинний розвиток физвоспитания з трудових позицій. Саме у процесі і в результаті праці і, в першу чергу, полювання чоловік набував необхідних навиків і умінь в бігу, стрибках, метаннях, лазінні, розвивав в собі фізичну силу, витривалість, спритність, кмітливість. «Гра є дитя праці», а не навпаки, як це затверджували деякі учені. Трудова діяльність людини, на їх думку, складала об'єктивну передумову виникнення фізичного виховання в суспільстві. Важливу роль в цьому питанні грала також свідомість стародавньої людини, його духовний світ. Охота і інші життєво важливі заняття вимагали уважного, свідомого до себе відношення, а також певного рівня розвитку цілого ряду умінь і навиків. З виникненням релігійних вірувань елементи фізичних вправ зв'язувалися з релігійними обрядами. Так з'явилися культові танці, танці, ігри. Проте виникнення фізичних вправ, ігор, танцювальних рухів як дій, похідних від праці, відноситься до дорелигиозному періоду людської історії. Істотне значення в походженні тих або інших видів фізичних вправ і ігор мають географічне середовище і кліматичні умови, в яких жили первісні люди. У народів Півночі з якнайдавніших часів в праці і побуті застосовувалися лижі. Племена, що мешкали по берегах водоймищ, широко практикували плавання, веслування, а в зимовий час пересування по льоду на кістяних ковзанах, виготовлених з довгих трубчастих кісток тварин. Кочові племена, що жили в степових районах, з ранніх років привчали дітей до верхової їзди. В процесі вдосконалення знарядь праці і зброї, під впливом нових форм господарювання і у міру розвитку свідомості первісних людей з'являлися нові фізичні вправи і ігри. У допологовому товаристві гри і фізичні вправи майже цілком відтворювали елементарні трудові рухи. У міру розвитку первісного суспільства виникає родова община. Це нова форма громадської організації первісних людей. Розвиток продуктивних сил і розширення трудового досвіду привів до ускладнення виховання взагалі і фізичного виховання зокрема. Фізвиховання в цих умовах виконує функцію підготовки не тільки до трудової діяльності, але і до військової справи. З'являються зачатки військового виховання. Так, діти австралійців з ранніх років вправлялися в стрілянині з лука, метанні різних предметів, ходили разом з дорослими на полювання і рибний лов. Австралійцям широко були відомі різноманітні ігри і розваги. У вихованні практикувалися метання бумеранга, гра в м'яч однієї фратрії (сукупність декількох пологів) проти іншої. У первісних народів Америки (індійців, ескімосів і ін.) були відомі гри з киданням м'яча в мету. Біг на великі відстані, підняття тяжкості (каменів). Первісні племена Африки широко застосовували у вихованні дітей, підлітків і хлопців фехтування на палицях, боротьбу, ігри з бігом і стрибками, стрілянину з лука, вправи з розгойдуванням на ліанах з подальшими стрибками. Племена бушменів відрізнялися швидкістю бігу і великою витривалістю. Чоловічі ігри у них мали спрямованість змагання, а танці носили атлетичний характер.